AKV – Asociace pro rozvoj kolektivního vyjednávání a pracovních vztahů

                                                  P ř i p o m í n k y

k návrhu zákona o Úřadu práce České republiky a o změně souvisejících zákonů

AKV v dalším textu vyjadřuje systémové připomínky k návrhu, nikoliv připomínky k jednotlivým ustanovením. Všechny následující připomínky jsou zásadní. 

Navrhovaným zákonem se předpokládá sloučení stávajících úřadů práce a vznik jednoho  Úřad práce České republiky podřízeného Ministerstvu práce a sociálních věcí. Tento úřad by byl organizační složkou státu a samostatnou účetní jednotkou. Vnitřně by se úřad členil na krajské pobočky. Dle potřeby by byla Úřadem práce vytvářena kontaktní pracoviště.

Dle důvodové zprávy se jako zásadní výhody uvádí zlepšení řízení soustavy úřadů práce, snížení provozních nákladů, sjednocení rozhodovací praxe, jednotná struktura úřadů a větší transparentnost. Zda zařazením dalšího hierarchického stupně (krajských poboček) dojde ke zlepšení řízení, snížení provozních nákladů a větší transparentnosti je značně nejisté. Spíše lze očekávat opak. Pokud jde o rozdíly v rozhodovací praxi, domníváme se, že nyní kořen leží v metodickém řízení ze strany ministerstva a nikoliv v existenci okresních ÚP. Smluvní agenda, dnes zajišťovaná ÚP, je značně rozsáhlá (podniky, servisní organizace zajišťující rekvalifikace, „smlouvy“ se samotnými nezaměstnanými, jinými státními a samosprávnými orgány) a vyžaduje rozhodování se znalostí místních poměrů a podmínek. Návrh reorganizace, předkládaný ministerstvem způsobí zahlcení krajských poboček, prodloužení termínů a sníží úroveň a kvalitu rozhodování. Lze se též obávat, že utrpí aktivní politika zaměstnanosti, která se v posledních 5-7 letech prohloubila. 

AKV rozumí záměru navrhovatele zlepšit řízení úřadů práce stejně jako potřebě oddělení koncepční a analytické činnosti od operativní. Nijak tedy nepolemizujeme se záměrem zřídit Úřad práce České republiky jako centralizovanou instituci zabezpečující realizaci služeb zaměstnanosti, a to jako jediný právní subjekt..

Máme však zato, že v tomto záměru navrhovatel nepostupuje důsledně, když odvolací řízení svěřuje ministerstvu a nikoli Úřadu práce České republiky. Mohl se přitom inspirovat strukturou inspekce práce, kde odvolacím orgánem oblastních inspektorátů práce je státní úřad inspekce práce. Prvoinstančním orgánem by tedy měly být dle našeho návrhu okresní pobočky a odvolacím orgánem pak Úřad práce ČR (jeho centrála). 

Pakliže navrhovatel přistupuje k takto zásadní změně ve struktuře a činnostech služeb zaměstnanosti, neměl by zachovávat dvojí způsob rozhodování v odvolacích řízeních, kdy se počítá s tím, že odvolacím orgánem ve věcech státní sociální podpory bude nadále krajský úřad. Jestliže chce navrhovatel sjednotit postupy úřadů práce, neměl by z této své snahy vyjímat státní sociální podporu. Navrhovaná úprava povede k tomu, že o prvoinstančních rozhodnutí krajských poboček bude rozhodovat krajský úřad. Bylo by logické, aby odvolacím orgánem byl ústřední orgán státní správy na úseku práce a sociálních věcí. Domníváme se, že podobná organizační změna je dlouhodobě žádoucí a tento návrh je k ní vhodnou příležitostí.
Navrhujeme tudíž , aby odvolacím orgánem v oblasti státní sociální podpory byl Úřad práce ČR (eventuelně MPSV) .
 
Jestliže nepolemizujeme s návrhem na zřízení Úřadu práce České republiky, pak s návrhem na jeho členění na krajské pobočky se neztotožňujeme.  Soudíme, že 
současná struktura kopírující obvody okresů je funkční a odpovídající potřebám trhu práce. Kraje jsou příliš velké pro úspěšné řešení problémů specifických regionálních trhů práce, nemluvě o tom, že tento postup odporuje principu subsidiarity, zdůrazňovanému v evropské praxi. Argument o potřebě kompatibility s  územním členěním státu nepovažujeme za dostatečně nosný a silný. Jednotlivé agendy krajského charakteru mohou stejně jako dosud obstarat vybrané „pověřené“ úřady práce v sídlech krajských měst nebo mohou být vyčleněny přímo jako detašovaná pracoviště generálního ředitelství. Druhá alternativa – vyčlenění detašovaných krajských poboček - by však zřejmě způsobila zvýšení nákladů. Jistě lze uvažovat o tom, aby byla role krajských pracovišť v některých agendách posílena jako např. v oblasti vyplývající ze zákona o ochraně zaměstnanců při platební neschopnosti zaměstnavatele, která je úzce svázána s činností krajských soudů. Nicméně tato potřeba není tak výrazná, aby svědčila pro přechod na územní členění podle jednotlivých krajů. Každá zásadní organizační změna má vyplývat z nefunkčnosti stávajícího systému – pakliže systém funguje, je jeho zásadní změna jen ke škodě věci. 
  
Navrhujme tedy, aby se Úřad práce České republiky členil na okresní pobočky a aby pověřená okresní pobočka měla status krajského pracoviště.
 
Konečně navrhujeme změnu v určení legisvakanční lhůty. Podaný návrh může znamenat, že legisvakanční lhůta bude velmi krátká, což pro tak rozsáhlou změnu není žádoucí stav.
 
Navrhujeme proto účinnost od prvního dne čtvrtého kalendářního měsíce měsíce po dni vyhlášení.

V Praze dne 26. 10. 2010

                                               Za:

                                                                       JUDr. Bořivoj  Š u b r t
                                                                                 předseda